Střední prak je asi nejuniverzálnější délkou praku. Má poměrně dlouhý dostřel a zachovává si vysokou přesnost. Je zároveň nejsnazší na používání.
Jako náboj lze do praku použít prakticky cokoliv, co se do něj vejde a má dostatečnou hmotnost. Platí, že čím vyšší hmotnost na menší objem, tím je projektil efektivnější a dál doletí. Také záleží na jeho tvaru, ideálí jsou oválné či kulaté náboje. Já nejčastěji používám říční oblázky, ale výborně se mi osvědčily golfové míčky. Staří římané odlévali náboje z olova.
Krátký prak je velmi specifický. Z praků je nejpřesnější, nejrychlejší, ale současně má nejmenší dolet. Zajímavý je styl, kterým se s ním hází. Místo roztočení se prakem jen prudce švihne a ve správný moment se vypustí projektil.
Mimo klasických praků z kůže a paracordu vyrábím také praky čistě jen z paracordu. Dále jsem experimentoval s délkou provazu, tvarem kapsy, některé kapsy jsou vyrobené bez průřezu... Každý detail na praku zásadně změní jeho vlastnosti, styl vrhání se ale nemění. Proto každému vyhovuje jiný tvar, délka a materiál.
Dlouhý prak je nejobtížnější na ovládání, má však nejdelší dostřel a největší sílu. Vrhání s ním je však pomalé a nepřesné, lano se snadno zamotá a pokud člověk nevyvine dostatečnou sílu, hodit se s ním ani nepovede. Hodí se spíš pro házení do dálky. Je to také můj nejoblíbenější druh praku a můj rekord s ním bylo hodit kámen do vzdálenosti přes 100m.
Praky vyrábím z odřezků kůže, které by se jinak vyhodily. Snažím se tak minimalizovat jejich dopad. Na lano používám paracord - padákovou šňůru, která nejenže bezproblémů vydrží sílu, kterou na ni prak vyvíjí při otáčení, ale v případě nouze unese i člověka.